A niin kuin Anarkia: Omaisuus
Omaisuuden suhteen anarkistit ovat todella ansainneet maineensa.
"Oho ne smäshhii tota Starbucksia!"
"Voi luoj-"
"Gangsteri."
"Wouuuuuu!"
Kohdistettua vandalismia ja sabotaasia käytetään usein liberaalien, poliitikkojen ja valtamedian
puheissa maalaamaan kuvaa anarkismista pelkkänä järjettömänä huliganismina.
Mutta näissä pienimuotoisissa vahingonteoissa on kyse enemmästä kuin vain pinnallisista
raivonpurkauksista tai ritualistisesta kilvoittelusta näyteikkunoiden kanssa.
Ne ovat osa laajempaa hyökkäystä valtion ja kapitalismin filosofisia sekä laillisia
perusteita vastaan
Varhainen anarkisti Pierre-Joseph Proudhon summasi tämän jännitteen yli 175 vuotta sitten
fraasilla "omaisuus on varkautta".
Kaikki valtarakennelmat perustuvat jollekkin ideologialle.
Jaettu usko tähän ideologiaan pitää nämä rakennelmat pystyssä.
Yhteiskunnallinen kontrolli perustellaan kapitalismissa yksityisomaisuuden illuusiolla
ja niin kutsuttujen "vapaiden markkinoiden" pyhyydellä.
Kaikki pyrkimykset tämän logiikan haastamiseksi synnyttävät vastareaktion systeemin indoktrinoiduissa kannattajissa
sekä kiinnittävät valtion repressiivisten ja rekuperatiivisten toimijoiden huomion.
Mutta kuten vanha sananlaskukin kuuluu... rapatessa roiskuu.
Eikä kapitalismia varmasti kaadeta kajoamatta kenenkään juttuihin
Joten... mitä se omaisuus oikein on?
Ja mitä anarkisteilla on sitä vastaan?
Omaisuus on juridinen käsite jolla määritellään omistamista ja hallintaa.
Sen säännöt ovat niin olennainen osa elämiämme, että on helppo unohtaa
niiden olevan alati muutoksessa, ottaen moninaisia eri muotoja
ihmiskunnan historiassa.
Kolmen Tulen Konfederaation valtiottomista Anishinaabeista valtaviin, valtion hallinnoimiin
yrityksiin Neuvostoliitossa, ovat erot omaisuus- käsityksissä perustavanlaatuisesti
muovanneet yhteiskunnallisia suhteita, kulttuurin kehittymistä,
sekä tapoja vallalla ja auktoriteetilla toimia yhteiskunnassa
Suurimmassa osassa maailmaa kansalliset ja kulttuurilliset erot ovat enää
paikallisia variaatioita yhtenäisessä, globaalissa kapitalistisessa taloudessa.
Tämän imperiumin hallitseva ideologia on konsumeristinen individualismi, maailmankuva
joka näkee yritysten hallitseman yksityis- omaisuuden järjestelmän synonyyminä
valinnanvapaudelle... tai vapaudelle itselleen.
Asian laita ei ole tietenkään aina ollut tällainen.
Kapitalismi syntyi Euroopassa, jossa vaurastuvat maanomistajat,
kauppiaat ja pankkiirit alkoivat hiljalleen purkaa ja korvata aiempaa feodaalijärjestelmää
Ennen tätä, suurinta osaa maasta ja luonnonvaroista joita tarvittiin ihmisten
selviytymiseen pidettiin yhteismaina, jolloin niitä ei omistanut kukaan.
Jopa niissä kristityissä maanviljelys-yhteiskunnissa joista kapitalismi syntyi, käsitettiin maan ja
kaikkien luonnon antimien kuuluvan Jumalalle. Sitä vain hallinnoitiin hänen edustajiensa
kirkon ja kuninkaiden toimesta.
Vaihdoksen kapitalismiin teki mahdolliseksi laaja-alainen tuotteistaminen.
Tämä prosessi, jota Marxistit kutsuvat primitiiviseksi akkumulaatioksi, on käytännössä
varastamista valtion luvalla
Asioita joilla ei ollut rahallista arvoa muutettiin juridisesti tuotteiksi
joita voi ostaa ja omistaa.
Yellowknives Dene -alkuperäiskansaan kuuluva anti- koloniaalinen teoreetikko Glen Coulthard kuvaili sitä
"epäkapitalististen elämänmuotojen väkivaltaiseksi muuntamiseksi kapitalistisiksi"
Suuri aitaaminen alkoi todella 1400-luvun lopulla, kun hehtaari toisensa perään
brittiläisiä yhteismaita hajotettiin ja tuotteistettiin erillisiksi maapaloiksi.
Tämä tapahtui muuten samoihin aikoihin kun espanjalaiset ja portugalilaiset kauppiaat aloittivat
uuden maailman valloituksen ja ryöstelyn.
Osana murhanhimoista kolonisaatiotaan niin kutsutussa Amerikassa, eurooppalaiset uudisasukkaat
pakottivat tähän uuteen maan yksityisomistamisen järjestelmään mukaan alkuperäiskansoja joilla oli
hyvin erilainen käsitys omaisuudesta – sellainen jossa ihmiset kuuluvat maahan eikä toisinpäin.
Tätä samaa tuotteistamisen koloniaalista prosessia sovellettiin seuraavaksi toisiin ihmisiin.
Seuraavien vuosisatojen aikana eurooppalaiset orjakauppiaat kaappasivat Afrikassa miljoonia,
pelkistivät heidät omaisuudeksi ja myivät massiivisten plantaasien omistajille.
Tästä varastetusta maasta ja työvoimasta puristetut voitot
lujittivat tuoreen kapitalisti-luokan vallan, ja niitä käytettiin
ponnahduslautana yhä uusiin valloitussotiin.
Näiden uusien Euro-Amerikkalaisen laajentumisen aaltojen myötä uusia maita aidattiin,
uusia markkinoita luotiin, ja kapitalistiset yhteiskunnalliset suhteet levisivät
ympäri maailman.
Käsitykset omaisuudesta ja omistamisesta ovat kehittyneet vuosien varrella.
Sisäänrakennetun kasvupakkonsa vuoksi kapitalismin on täytynyt jatkuvasti sopeutua
ja vääntää itseään uuteen muotoon.
Teknologian kehitys on mullistanut tuotteiden valmistuksen ja kuljettamisen
samalla kun omistussuhteita on tehnyt sekavammiksi julkisten pörssiyhtiöiden,
sijoitusvälineiden ja velkainstrumenttien kasvava merkitys.
Tuotteistamisen logiikka on tehnyt uusia alue- valtauksia älyllisestä omaisuudesta
geeneihin ja tietoon itseensä.
Tämä on johtanut maailmaan, jossa melkein kaikki kuviteltavissa oleva on muunnettu
omaisuudeksi, ja sen omistaminen keskittyy enenevässä määrin yhä pienemmälle piirille
käsittämättömän rikkaita ihmisiä.
Pienen vähemmistön harjoittaman hamstraamisen peilikuvana on räjähdysmäinen
kasvu viheliäisessä köyhyydessä maailman enemmistön parissa.
Öljy- ja kaivosyhtiöt palkkaavat globaalissa etelässä puolisotilaallisia tapporyhmiä ajamaan
kodeistaan kokonaisia kyliä, kasvattaen maailman megaslummeja reilusti yli
niiden luonnollisten rajojen.
Samalla niin kutsutussa "kehittyneessä maailmassa" miljoonat ovat kodittomia samalla kun
kymmenenkertainen määrä koteja seisoo tyhjillään, keräten hiljaa lisäarvoa kiinteistökauppiaille
sekä julkisen sektorin eläkerahastojen omistamille sijoitusyhtiöille.
Tätä syvään juurtunutta epätasa-arvoa suojelee sekä valtavassa määrin käytetty valtion väkivalta,
että se sisäistetty yhteisen avuttomuuden tunne minkä tämä väkivalta on aiheuttanut.
Mutta tällä fatalismilla on rajansa, ja monet näkevätkin tämän omaisuuden järjestelmän todellisen luonteen
yhteiskunnallisena sotana, toimien sen mukaisesti.
Anarkistit ovat ympäri maailmaa olleet urbaanien talonvaltausliikkeiden etunenässä
murtautumassa tyhjiin rakennuksiin ja muuntamassa niitä sosiaalikeskuksiksi ja yhteisöllisiksi
asumisprojekteiksi.
Maaseudulla taas syrjäytettyjen pientilallisten yhteisöt ovat vallanneet yksityisiä ja valtion maita,
puolustaen toinen toisiaan häätöjä vastaan. Samalla alkuperäiskansat ovat
tarttuneet aseisiin, pysäyttäneet kehitysprojekteja sekä ajaneet siirtomaaherroja pois alueiltaan.
Anarkistit ovat hioneet taitojaan väärentämällä henkilöllisyystodistuksia,
rahaa ja matkasekkejä aseistettujen vastarintaliikkeiden käyttöön ympäri maailman
Samalla toiset anarkistit, kuten Vallankumouksellisen Kamppailun toverit Kreikassa, ovat tehneet
aseellisia pakkolunastuksia, ryöstäen pankkeja rahoittaakseen hyökkäyksensä valtiota vastaan.
Anarkistiporukat ovat rynnänneet joukoilla ruokakauppoihin, vapauttaen tarpeeksi apetta
koko korttelinsa ruokkimiseksi, kun taas toiset ovat murtautuneet aidatuille tonteille
pystyttämään yhteisöpuutarhoja ja autonomisia puistoja.
Anarkistisessa taistelussa on kyse ennen kaikkea kapitalismin vieraantuneiden ja riistävien
yhteiskuntasuhteiden korvaamisesta uusilla solidaarisuuden ja keskinäisen avun suhteilla.
Käytännössä meidän on epätuotteistettava elämämme, ja kaikki muukin mitä hyvään elämään tarvitaan.
Se tarkoittaa yhteismaiden takaisin valtaamista... ja kaiken muunkin mitä he ovat meiltä varastaneet.